Hallo?
Ja, det ved jeg godt.
Nej, det vidste jeg ikke.
Nej, det er slet ikke godt.
Nej, hun ved det ikke.
Netop. Godt. Farvel.
Rejser du bort igen? Må jeg passe mor?
- Jeg rejser ikke bort. - Det siger du jo altid.
Det banker på. Jeg vil se, hvem det er.
- Vi ved, hvordan du er med fremmede. - Men jeg synes om folk.
Ja, men de synes om ikke dig. Hurtigt, gem dig.
Forkert skab.
Undskyld.
- Jeg troede, du var rejst. - Jeg sagde jo, jeg ikke skulle rejse.
Vær ikke vred.
Du har ikke taget din medicin.
Hvorfor ikke?
- Jeg lader, som om jeg er normal. - Men du er ikke normal, James.
- Jeg kunne være, hvis du gav mig lov. - Vær ikke dum. Giv mig din arm.
Du må ikke gøre mig noget.
Jeg elsker dig, far. Jeg elsker dig...
Godmorgen, far.
- James. - Se, der er billede af dig.
- Har du set din mor i dag? - Ikke endnu.
- Godmorgen. - Mine yndlingsmænd.
- Vi har morgenmad til dig. - Dejligt.
Ikke så hurtigt. Tag det roligt.
Tak.
- Far er i avisen igen i dag. - Er han? Hvad står der?
Jeg havde ikke tid til at læse det.
Hvad står der?
- Jeg tager den! - Lad ham nu tage telefonen.
Hvor slemt er det?
De vil have mig til at sælge Longleigh House. Men de kan ikke tvinge mig.
Hallo?
Beklager, han er her ikke.
Hallo?
Beklager, han er her absolut ikke.
James, jeg tager den.
- Jeg tager den. - Jeg tager den.
Beklager, han er her helt bestemt ikke.
Man skal ikke lyve. Hallo? Goddag...
Det beklager jeg.
Søster Mary? Det er lord Brocklebank.
Hun har haft det bedre.
Men jeg har brug for Dem hurtigere end ventet. I morgen tidlig.
Det var ikke det, jeg ville høre. Vent lidt.
Nej! Når du rejser, er jeg manden i huset. Jeg vil tage mig af mor.
Hvis du tager dig af hende, hvem skal så tage sig af dig?
- Det skal hun. - Mor er meget syg.
Hun kan ikke tage sig af dig, og du kan ikke tage dig af hende.
- Jo, jeg kan! - Du hverken kan eller skal. Gå nu ud.
- Jeg vil bare gøre dig stolt af mig. - Ikke på den måde. Gå nu ud!
Beklager.
Far.
Far!
- Så du rejser? - Jeg er nødt til det.
Bliv ikke for længe borte.
Jeg er ked af det...
To...
- Hej, skat. - Hej, mor. Hvordan går det?
Ikke så dårligt, tak. Hvad med dig?
Ret godt, tak. Jeg tog dem her med til dig.
Tak, men det behøver du ikke.
Søster Mary tager sig af mig, mens far er bortrejst.
Hun ringede og sagde, at hun ikke kan komme mere.
Så nu da jeg er manden i huset, kan jeg tage mig af dig.
Mens far er bortrejst.
Jeg har da ikke hørt telefonen ringe.
Du sov.
Det kræver mere end bare at give mig piller.
Du er ligesom far. Du stoler ikke på mig.
- Selvfølgelig stoler på dig, men... - I kan sagtens stole på mig.
Og når far kommer tilbage, vil du have det bedre.
Jeg skal på toilettet.
Du må hjælpe mig ud af sengen.
Vil du være sød at gå ud?
Du må godt komme ind igen nu.
Tak, skat.
Se, en hjort.
Jeg tager den.
Hallo?
Så er jeg her igen.
Sover du, mor?
Vil du hjælpe mig, skat?
Tak, fordi du lod mig kigge ud i haven. Det var dejligt.
Det synes jeg også. Vi kan gøre det igen i morgen, hvis du vil.
Hvem var det forresten, der ringede?
Jeg ved det ikke. De lagde på, før jeg nåede at tage den.
To.
To...
Mor.
Hej, mor.
Mor?
Hvad er der galt, mor?
- Har jeg gjort dig vred? - Jeg skal i bad.
- Hvad er det, der lugter sådan? - Jeg skal i bad, James.
Jeg er så ked af det, skat.
Hvor er søster Mary?
Søster Mary er her ikke. Jeg tager mig af dig.
Hvor er søster Mary?
Undskyld, undskyld.
Undskyld.
Er det bedre?
Ja, det er bedre.
James?
James, er du derinde?
Farvel.
Mor!
Hjælp mig!
Undskyld.
Du skal rejse dig op.
Hvis du ikke rejser dig op, kan jeg ikke skifte natkjole på dig.
Jeg vil have søster Mary.
Søster Mary er her ikke. Jeg er her.
Jeg tager mig af dig.
- Hvor er søster Mary? - Mor, du skal rejse dig op.
- Jeg vil have søster Mary. - Det er mig, der tager mig af dig!
Mor, rejs dig nu op!
Du må ikke se mig, James!
Godt.
Nu tager vi vores piller...
Og så kan vi hvile os. I orden?
I orden.
Gab op.
Og igen.
Dygtig pige.
- Næste. - Nej, jeg tager kun to.
- Jo flere, jo bedre. - Sådan fungerer det ikke.
Jo, det gør. Sig mig ikke imod. Gab op.
Går det godt?
Vil du hvile dig?
Ikke mere.
Vi er kun halvvejs. Der er tre endnu.
Du må ikke tvinge mig. Nej, lad være, James.
Gab op, mor.
Jeg er meget ked af det, mor, men du giver mig ikke noget valg.
Sådan.
- Jeg har det ikke så godt. - De skal nok hjælpe.
- Her kommer den femte. - Jeg har det ikke så godt!
Du skal jo tage dine piller. Gab op.
Jeg vil tale med far.
Far er her ikke. Jeg er manden i huset. Tal med mig!
Jeg vil ikke tale med dig.
Dine piller!
Hvor skal du hen, mor?
Mor, lad nu være!
Hvor skal du hen?
Mor!
Nej!
Mor.
Jeg vil tage mig af mor. Jeg er manden i huset.
Det er jeg. Jeg er manden i huset.
Mor, vil du lukke op?
- Mor, vil du lukke op? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg kan ikke.
- Hvorfor ikke? - Jeg har ikke nøglen.
- Hvem har den så? - Det har du.
- Nej. - Du låste mig inde.
- Nej, jeg gjorde ikke. - Jo.
Hvorfor skulle jeg gøre det? Jeg prøver jo at hjælpe dig.
Men du er syg, skat. Du ved ikke, hvad du gør.
- Jeg er ikke syg. Det er du. - Det er vi begge.
- Mor, vil du så lukke op? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg kan ikke.
- Hvorfor ikke? - Jeg har ikke nøglen.
- Hvem har den så? - Det har du.
Jeg har dine piller med.
Mor, op med dig, hurtigt!
- Hvad er der? - De kommer for at hente dig.
Hvem?
Hvor er de?
- Hej, Donald. Hvordan går det? - Hej, Donald.
Hvor skal du hen?
Jeg gør dig ikke noget.
James!
Vi er i sikkerhed herinde.
Donald, hvor skal du hen?
Du går den forkerte vej. Tag det roligt.
Så, så, rolig.
- Se, mor, døren er åben. - Døren har hele tiden været åben.
Nej, den lukkede sig, da manden gik.
Hvilken mand? Din far?
Jeg er ikke sikker. Har jeg en far?
Selvfølgelig, og han elsker dig højt.
Javist. Og jeg elsker også ham.
Nej!
James!
Rolig, James. Jeg gør dig ikke noget.
Jeg vil bare have, at du skal stole på mig.
- Hold op, Donald. - Jeg stoler på dig, James.
- Hold op, sagde jeg! - Jeg stoler ikke på dig!
- Nancy? Ånder hun? - Ja.
Det skal nok gå.
- Hvad er der sket? - Du er blevet opereret.
- Er jeg? - Det gik godt. Du bliver rask.
- Gør jeg? - Er det ikke fantastisk?
- Hvad er det, du er bange for? - Jeg er bange for, at mor skal dø.
- Det gør mig bange. - Hun kommer ikke til at dø.
- Sidst du så hende, var hun i live. - Hun var i live, men døende.
Hun var i live, men døende, og det gjorde mig bange.
- Men hun er ikke døende. - Måske er du arret.
- Hvad har arret dig? - At mor dør.
- Det er arrende. - Det er derfor, jeg er arret.
Vent.
Jeg er slet ikke arret. Jeg er bange. Mor!
- Hun kan ikke høre dig. - Jeg vil have hende her.
Her? Det vil gøre dig bange. Det vil give dig ar.
Jeg er ligeglad.
Mor!
- Jeg er bange. - Vær ikke bange.
- Jeg er arret. - Det skal du ikke være.
- Tak. - Nej, selv tak.
- Fordi du altid er alt for mig. - Jeg har altid villet hjælpe dig.
Så hjælp mig nu. Ved ikke at gøre dig selv ondt.
- Du må ikke følge efter. - Hvor skal du hen?
Siger jeg det, vil du med. Det gør os begge ondt.
- Lov, at du ikke gør det. - Jeg lover det!
Tak, skat. Nu kan jeg hvile i fred.
Mor?
- Jeg lader, som om jeg er normal. - Men du er ikke normal.
Jeg kunne være, hvis du lod mig.
Jeg vil bare gøre dig stolt af mig.
Mor kan ikke tage sig af dig, og du kan ikke tage dig af hende.
Jeg kan, hvis du giver mig lov.
Jeg skal vise jer begge, at I kan stole på mig.
Men du er syg, skat. Du ved ikke, hvad du gør.
Når far kommer tilbage, vil du have det bedre.
Mor kan ikke tage sig af dig, og du kan ikke tage dig af hende.
Jeg skal vise, at I kan stole på mig. Når far kommer tilbage...
- Nej. Du ved ikke, hvad du gør. - Jeg lader, som om jeg er normal.
Jeg er ikke syg. Det er du. Jeg kan, hvis du giver mig lov.
Jeg vil bare gøre dig stolt af mig.
Skat?
Skat!
Hun er død.
Hun er død!
Mor!
En ambulance.
En ambulance, hurtigt!
Min mor... Min mor er lige død.
Skynd jer.
Min mor er lige død...
- Læg kniven fra dig, James. - Læg sprøjten fra dig, mor.
Læg kniven og tag din medicin.
Jeg er ikke syg.
Jeg har aldrig været syg! Det var dig, der var syg! Det er derfor, du er død!
- Jeg er ikke død, skat. - Jeg så lige, at du døde!
Hvis du tror, jeg er død, så giv mig kniven.
Du kan ikke gøre mig noget, hvis jeg er død.
Jeg vil ikke gøre dig noget, hvis du er død.
Heller ikke hvis du er i live.
Jeg vil bare vide, om du er død eller levende -
- og om jeg skal skade mig selv.
Du behøver ikke skade dig selv. Jeg er helt levende, på æresord.
Jeg mener, du er helt død.
Hvornår havde du sidst en samtale med en, der var død?
Jeg tror, jeg har en nu.
James, du er meget syg og meget forvirret.
Du må give mig kniven, før du gør skade på dig selv.
Jeg har allerede ondt.
Giv mig din hånd, mor.
Læg kniven, James!
Nej!
James, hold op.
Hold nu op. Du ved ikke, hvad du gør!
- Du bløder ikke. - Du skar mig ikke.
Jeg skar dig, og du bløder ikke!
Blød for mig, mor, kom nu!
Donald!
Læg kniven fra dig.
Donald!
Du bløder ikke!
- Søster Mary? - Hej.
Hvem er de mænd?
Hvad foregår der?
Onkel Bill? Onkel Tom?
Tante Pat? Liz?
Dav, Sam. Hvor er det længe siden, jeg har set dig.
Tante Alison?
Tante Shirley, hvorfor græder du?
Du må ikke græde.
Ethan, hvad foregår der? Jeg forstår ikke...
- Hold inde! - Far, hvad sker der?
Kom her!
Det er min søn, og I har at respektere ham!
Som min søn!
Undskyld, hvis jeg har skuffet dig, far.
Husk mig, når jeg er borte, rejst langt bort, til et stille land.
Når du ikke længere kan holde min hånd.
Når jeg vender mig halvt for at rejse, og halvt for at blive.
Husk mig, når du ej længere hver dag -
- fortæller mig om den fremtid, du planlagde for os.
Bare husk mig.
Da er det for sent at søge råd eller bede.
Men skulle du glemme mig en stund, og derpå huske, så fortvivl ikke.
For hvis mørket og fordærvelsen efterlader sig -
- blot en rest af de tanker, jeg engang havde -
- så er det langt bedre, at du glemmer med et smil -
- end at du skulle huske og være trist.
Mor!
Mor...
Læg kniven, James.
Hvad har du gjort?
Jeg er så ked af det.
Kom, Donald. Vi må gå nu.
Jeg burde have vidst, at du ville være her.
Læg kniven, Donald.
Vi skal gå nu.
De vil altid være hos dig. Det ved du godt, ikke?
Skal du rejse igen? Du siger altid, at du ikke skal, men så rejser du.
Rejser du? Bliv ikke for længe væk.
Jeg sagde, jeg ikke skulle væk.
Søster, det er lord Brocklebank.
- Jeg må væk en tid. - Rejser du væk?
Du siger, du ikke skal, men så rejser du.
I kærligt minde om Sheila og David Rumley
Tekster: Prima Vista